On vaikea uskoa, että vain kymmenen vuotta sitten ”pyyhkäisy oikealle” oli aivan uusi ilmiö. Miten paljon asiat ovatkaan muuttunut sillä välin! Pew Research Centerin mukaan noin 10 prosenttia heteroista vastaajista tapasi pitkäaikaisen kumppaninsa deittisivuston tai -sovelluksen kautta. Mielenkiintoista on, että tutkimuksen mukaan deittisovellusten käyttäjät olivat eri mieltä siitä olivatko heidän kokemuksensa näistä alustoista kaiken kaikkiaan positiivisia. Mutta mitä rakkauden etsimisen pelillistäminen tekee aivoillemme? Ihmiset on synnynnäisesti luotu etsimään kumppania. Rakastumisen tunne aktivoi samoja reittejä aivoissa, jotka syttyvät kun ihmiset käyttävät huumeita. Voisivatko yritykset hyödyntää riippuvuuttamme omaan dopamiinitarjontaamme?
Klikkaa eteenpäin selvittääksesi mitä deittisovellukset todella tekevät aivoillesi.
Ihmiset katsovat mielellään ihmisiä, jotka ovat mielestämme viehättäviä. Deittisovelluksessa esitetään erilaisia kuvia mahdollisista rakkauden kohteista.
Alankomaissa sijaitsevan F.C. Donders Center for Cognitive Neuroimaging -keskuksen tutkimuksessa havaittiin, että palkitsemisen käsittelyyn osallistuvan aivoalueen aktiivisuus on aktiivisempaa kun ihmiset näkevät houkuttelevia kasvoja.
Tämä aivojen alue, joka tunnetaan nimellä 'nucleus accumbens' toimii motivaation ja toiminnan välisenä hermorajapintana. Sillä on keskeinen rooli ruokaan, seksiin, stressiin, sekä huumeiden käyttöön liittyvässä käyttäytymisessä.
Arvaamattomat palkinnot aiheuttavat aivojen palkitsemiskeskuksissa jopa enemmän toimintaa kuin ne, joiden tiedämme olevan tulossa. Arvaamattomuus pitää käyttäjät uteliaina sekä koukussa.
Ajattele tätä kun käytät Tinderin kaltaista sovellusta. Kasinon peliautomaatin tapaan et voi koskaan tietää milloin saatat saada jättipotin.
Kun käyttäjät pyyhkäisevät sovelluksessa ihmisiä oikealle, he eivät tiedä sopivatko he yhteen näiden henkilön kanssa. Vaikka keskustelu alkaisi, he eivät tiedä vastaako henkilö heidän viestiin.
Vaikka sovellus ei olisikaan avoinna, muut voivat valita heitä. Heitä saattaa siis olla odottamassa uusia mahdollisia kumppania kun he palaavat sovellukseen.
Aivojen toinen osa, nimeltään dorsolateraalinen prefrontaalinen aivokuori (DLPFC), näyttää olevan se osa jota käytämme vaihtoehtojen säätelyyn.
Kun valintoihin reagoidaan amygdala ja ventraalinen striatum aktivoituvat. Ventromediaalinen prefrontaalinen aivokuori pitää subjektiivista arvoa, kun taas DLPFC punnitsee kutakin arvoa toisiaan vastaan.
Erilaiset tekijät, kuten viivee, kognitiivinen vääristymä ja tyytyväisyyden väheneminen kulutuksen kasvaessa, muuttavat kunkin arvon painoarvoa.
Tavoitteistamme riippuen DLPFC painottaa enemmän tiettyjä valintoja, joita voimme tehdä. Itsehillintä ei välttämättä ole niin yksinkertaista.
Jos henkilöllä on vahva tavoite löytää romanttinen kumppani, aivojen DLPFC-osa antaa suuremman painoarvon sovellusten säännölliselle tarkistamiselle.
Toinen suuri ongelma deittisovelluksissa on tarjolla olevien vaihtoehtojen valtava määrä. Jotkut psykologit väittävät, että liian suuri valinnanvarojen määrä vähentää todennäköisyyttä tehdä päätöstä ollenkaan.
Esimerkiksi eräässä Columbian yliopiston tutkimuksessa havaittiin, että ihmiset ostavat todennäköisemmin hilloa, kun heillä on vain 6 vaihtoehtoa 30:n sijasta.
Henkilöt, joille oli annettu vähemmän vaihtoehtoja, ilmoittivat jälkikäteen olevansa tyytyväisempiä valintaansa.
Joissakin tutkimuksissa on esitetty, että mitä pidempi vuorovaikutus deittisovellusten kanssa kestää sitä enemmän aivot sopeutuvat niiden käyttämiseen.
Aivojen palkitsemis- ja oppimisreitti on yhdistetty aivojen kemialliseen dopamiiniin. Dopamiini vapauttaa miellyttävän tunteen vastauksena palkkioon.
Ajan mittaan dopamiinineuronien laukeaminen reagoi kuitenkin yhä enemmän palkkion ennakoivaan tekijään itse palkkinnon sijaan.
Toisin sanoen palkintoa ennakoiva vihje saa aikaan enemmän dopamiinipotentiaalia. Tieto siitä mitä tulee tapahtumaan vapauttaa enemmän onnellisuuden kemikaaleja.
Deittisovellukset voivat kaapata käyttäjän palkitsemis- ja oppimispolun. Aluksi dopamiinin vapautuminen on todennäköistä kun henkilö on tarkastunut kuka on matchinä sovelluksessa.
Ajan myötä on kuitenkin todennäköisempää, että henkilö kokee dopamiinin nousun jo vain saadessaan ilmoituksen. Aivot ovat sopeutuneet yhdistämään sen matchin saamiseen.
Tarkoittaako tämä prosessi, että deittisovellukset aiheuttavat riippuvuutta? Niitä pyörittävät yritykset, joiden tavoitteena on tehdä voittoa. Mitä enemmän aikaa sovelluksessa vietetään sitä enemmän rahaa he tienaavat.
Dopamiini on mukana monissa riippuvuutta aiheuttavissa prosesseissa. Vielä ei ole varmaa näyttöä siitä mitä deittisovelluksissa tapahtuu ja miten ne vaikuttavat käyttäjiin.
Ystävänpäivänä vuonna 2024 kuuden ihmisen ryhmä nosti kanteen Match Groupia vastaan (Tinderin, Hingen ja muiden suosittujen deittisovellusten ja -sivustojen omistaja). He väittivät, että niiden ”riippuvuutta aiheuttavat, pelimäiset” ominaisuudet oli tehty ”lukitsemaan käyttäjät jatkuvaan maksulliseen pelisilmukkaan”.
Match Group kiistää syytökset ja sanoo yrityksen tiedottajan mukaan pyrkivänsä ”saamaan ihmiset treffeille päivittäin ja pois sovelluksistamme”.
Molly Crockett, Yalen yliopiston neurotieteilijä, kirjoitti artikkelin deittisovelluksista vastauksena viimeaikaiseen paheksuntaan. Artikkelissa hän totesi, että nämä sovellukset tarjoavat alustan olemassa olevalle inhimilliselle käyttäytymiselle sen sijaan, että ne muuttaisivat sitä.
Myös deittisovellusten kehittäjät väittävät tekevänsä ihmisten elämästä helpompaa muuttamatta heitä. He eivät myöskään väitä hakkeroivansa neurobiologiaa.
Jos näin kuitenkin todella olisi monet sovellusten liiketoimintamalleista eivät tuottaisi rahaa. Nämä sovellukset selviävät niin kauan kuin käyttäjät jatkavat sovelluksien käyttämistä.
Monille deittisovellukset ovat käteviä ja keino päästä eroon tylsyydestä. Ainakin väliaikaisesti ajateltuna. Deittisovellukset tarjoavat pahimmillaan tilapäistä tyydytystä ja parhaimmillaan mahdollisuuden löytää puoliso. Niiden vetovoima saattaa nousta ja laskea, ja ne saattavat hakkeroida aivojen palkitsemisreittejä, mutta ne ovat todennäköisesti tulleet jäädäkseen.
Lähteet: (National Geographic) (Psychology Today) (The Guardian) (Pew Research Center)
Mitä deittisovellukset todellisuudessa tekevät aivoillemme
Oletko riippuvainen mahdollisesta rakkaudesta?
ELÄMÄNTAPA Parisuhteet
On vaikea uskoa, että vain kymmenen vuotta sitten ”pyyhkäisy oikealle” oli aivan uusi ilmiö. Miten paljon asiat ovatkaan muuttunut sillä välin! Pew Research Centerin mukaan noin 10 prosenttia heteroista vastaajista tapasi pitkäaikaisen kumppaninsa deittisivuston tai -sovelluksen kautta. Mielenkiintoista on, että tutkimuksen mukaan deittisovellusten käyttäjät olivat eri mieltä siitä olivatko heidän kokemuksensa näistä alustoista kaiken kaikkiaan positiivisia. Mutta mitä rakkauden etsimisen pelillistäminen tekee aivoillemme? Ihmiset on synnynnäisesti luotu etsimään kumppania. Rakastumisen tunne aktivoi samoja reittejä aivoissa, jotka syttyvät kun ihmiset käyttävät huumeita. Voisivatko yritykset hyödyntää riippuvuuttamme omaan dopamiinitarjontaamme?
Klikkaa eteenpäin selvittääksesi mitä deittisovellukset todella tekevät aivoillesi.